25.000 Ro
AMBULANȚA
Traducerea: Anamaria Macri
Asta e povestea despre ce i se poate întâmpla unui tip...
...care vorbește cu necunoscute pe stradă.
...Spiderman ăsta e floare la ureche...
...nu se plâng niciodată...
Uite-o. Știam că o s-o văd din nou.
-Unde vrei să mergem să mâncăm? -Nu-mi pasă.
-Mâncare tailandeză...? -Omule, n-o vezi? E superbă.
Unde?
-La colț, păr castaniu, ochi căprui. -De unde știi tu că-s căprui?
-Am ochi buni. -Nu știu despre ce femeie vorbești.
-Nu mai prindem nicio masă. -Ia-o tu înainte. Te prind eu din urmă.
Trebuie să o cunosc de data asta.
Mă scuzați, lucrez la Biroul Bunului Simț și trebuie să vă pun o întrebare...
Sunteți căsătorită sau îndrăgostită?
Eu vreau să fiu lăsată în pace. Pleacă.
Minunată! Am știut de când te-am văzut că ești minunată.
În fiecare zi te-am văzut în pauza de prânz și am vrut doar...
...să te salut. -Bună.
Și pe urmă, de fiecare dată, te pierd în mulțime.
Dă-mi treizeci de secunde și mă poți pierde din nou.
Fii atentă!
-Vezi, era să dea peste tine. -Nu, știu să traversez strada și singură.
Recunoaște. Ți-am salvat viața.
Acum, răspund pentru tine, cel puțin cât e pauza de prânz.
Am întâlnit indivizi și mai ciudați ca tine, dar nu-mi amintesc când.
Știam eu că sunt fermecător. Poți să-mi spui Joshua.
De ce sunt așa rea cu tine? Cum? Nu așa te porți cu toți pe care-i întâlnești?
Ești supărată pentru că nu ți-am luat nimic de ziua ta, nu-i așa?
-Nu. -Știu...
-Ce faci, omule? -Bună, uite un Walkman Sony de vânzare.
-Nu vreau nimic. -Îl iau, ține asta.
Trebuie să-și câștige și ei existența. Dacă n-ar fi ei...
...ar trebui să mergi la magazin și să plătești taxe, nu? Dă-mi mâna...
-Știi, ești puțin cam dus cu pluta. -Doar puțin.
-Uite ce frumos e. -O, e frumos.
Îți apreciez generozitatea, dar nu vreau să ies...
-...nici cu tine, nici cu altcineva. -Ești total nesociabilă...
...ceea ce e încurajator... N-am concurență.
Nu m-ai place, dacă m-ai cunoaște.
-Îmi asum riscul, mulțumesc. -Scuză-mă, am programare la doctor.
-Da? Ai probleme? -Nu, totul este bine. Doar...
Hai, spune-mi, care-i faza? Uite, întotdeauna e bine când...
...cineva vine cu tine la doctor... ...stați și așteptați împreună...
Mulțumesc, nu. Uite, ia asta.
Nu-ți fă griji. Totul e în regulă. E indestructibil, ca și mine.
-Dă-mi și mie un bănuț... -Ia mai bine ceva marfă.
Ce zici, ne vedem mâine? Te aștept în fața clădirii tale.
-Te rog, sunt cam amețită... -Ți-e rău?
-Îmi trece... -Care e problema?
Lasă-mă în pace, te rog...
Ce se întâmplă? Ce să fac?
Nu-ți fă griji, sunt aici și nu te las.
A căzut, trimiteți ambulanța.
-Îmi pare rău. Îmi pare rău că-ți fac asta. -E plăcerea mea. Stai să-mi scot haina.
Chemați o ambulanță!
Ok, ridică puțin capul!
Se pare că n-ai ales bine fata.
Vezi că avem o legătură.
Cred că mai bine mă las de Martini la prânz.
În special dacă e fără mine.
-Să nu mă scapi din privire, Josh. -Asta e o idee foarte bună.
Hei băieți, aici este. Ne plimbam și s-a prăbușit.
M-am simțit ciudat toată ziua.
-Mă duceam la doctor. Am diabet. -La ce spital o duceți?
-La Sf.Francisc. Aha! Cum te cheamă? -Cheryl.
Și mai cum? Cum?
Nu te aud!
Vin să te văd. La ora șase. Ok?
Hei, Stanley, te superi dacă plec mai devreme?
-Am o prietenă la spital. -La spital?
Personal, le prefer pe cele sănătoase, dar, sigur, dă-i drumu'.
Bună ziua, ce mai faceți.
A fost adusă azi la dvs. o tânără, pe la unu și un sfert.
A leșinat pe 5th Avenue. Numele? O cheamă Cheryl.
Totul pe calculator este după numele de familie.
E de înălțime medie, ochi frumoși, păr castaniu...
Am auzit că le spunea băieților de la ambulanță că are diabet.
Dacă nu vă supărați.
Nu mă ajută la nimic.
Sunt aici de dimineață de la 10. N-a venit nimeni cu semnalmentele astea.
Și ăsta e singurul Spital Sf. Francisc? N-ar fi adus-o aici dacă s-a rănit pe 5th Avenue.
N-am spus că a fost rănită, am spus că a leșinat.
Nu mă lua de sus, încearcă la Spitalul Roosevelt...
Uite aici adresa. Mulțumesc foarte mult.
-Mă scuzați, nu înțeleg nimic. -Încearcă mai bine! Și nu-ți uita trandafirii.
Sunt pentru dvs.!
Am avut o singură necunoscută azi, dar e o femeie de aproape 60 ani.
-Ce fel de rudă îi sunteți? -Sunt prieten.
Da, foarte apropiat, dacă nu-i știți numele de familie.
-Doctore, de ce sunt legată? -Nu-ți fă griji. Vei primi tratament.
-De ce nu pot da un telefon? -Te vom lăsa să dai un telefon.
O vei suna pe colega ta de cameră. Și-i vei spune exact ce-ți spun eu.
-Ăsta nu e un spital obișnuit. -Facem aici ce nu se face...
-...în niciun alt spital. Putem vindeca diabetul.
-Asta nu e posibil. -Extragem o parte din...
...pancreasul unui porc, și o punem într-o membrană specială făcută de mine...
...și o implantăm în corpul tău. Și nu va mai trebui să faci...
...insulină, niciodată.
Oprește-te, oprește-te!
Îmi cer scuze, dar îmi place să ating pielea umană cu mănușa chirurgicală.
Îi deranjezi pe ceilalți.
-Mai sunt și alții? -Da, mulți alții.
Dar îți promit că te voi opera pe tine înaintea lor.
-Trebuie să aștepți doar o zi sau două. -O să mă omori, nu?
Da, într-un final o voi face. Dar îți promit...
...vei fi sănătoasă tun înainte să mori.
Nu e frumos?
-Benzi desenate? Faci benzi desenate? -Păi, cineva trebuie să facă și asta.
Îmi plăceau benzile desenate vechi, în special cele clasice.
Mai ales în liceu. Dar chestiile de-acum sunt prea bizare, prea ciudate.
Benzile desenate de-acum sperie copiii. Le spală creierii.
Te sperii cam ușor, pentru un polițist.
Știi, să-ți spun ceva ce n-am spus multora din cei care vin aici.
Odată, am avut o cădere nervoasă. Da, după 14 ani de poliție.
A dat peste mine, fără niciun avertisment.
Știu că e mult stres în poliție, rată mare de sinucideri...
-A fost doar o cădere nervoasă. -Eu n-am făcut niciodată.
Nu? Pari un tânăr foarte determinat.
-Ai ceva probleme cu cariera? -Dacă nu termin 11 cadre până vineri...
-Asta este ea. -O știu. Veronika din benzile desenate Archie.
Nu seamănă. Poate ai inventat-o. De ce aș fi inventat-o?
Dacă stau să mă gândesc, e un polițist la Omucideri...
...seamănă leit cu Jughead. -Locotenente, crezi că o poți găsi?
-Stai jos. -Da.
Ce crezi tu că s-a întâmplat? Ambulanța a luat-o, unde a dus-o?
Nu știu.
-Poate că au pierdut-o. -Au pierdut-o?
-Poate au oprit la semafor și ea a căzut. -Nu e prea plauzibil.
Ascultă la mine, apare ea. Un lucru e sigur la femei. Apar întotdeauna.
Și când apare, întreab-o și cum o cheamă.
-Pot să vă desenez ambulanța? -Dacă trebuie.
-Ce vrei? -Nu uitați de programarea la dentist, la patru.
De unde dracu' știi? Iar mi-ai umblat prin hârtii?
De ce, de câte ori am o carie, tu știi înainte să aflu eu?
Nu știu despre ce vorbiți. Azi aveți scandența la ...
-...asigurarea la mașină. -Ieși afară din biroul meu!
-Tu trebuia să desenezi ceva. -Asta fac.
-După cum am spus, seamănă cu Veronika. -Mulțumesc.
Asta arată ca o ambulanță foarte veche.
Ce e?
-Cu ce-am greșit? -N-ai fost foarte convingător.
Mulțumesc mult.
N-ai spirit de observație, nu ești deloc un martor bun.
-De ce e atât de important numele? -Întotdeauna agăți fete pe stradă?
Știu că sună prost... Dar a trebuit să o fac.
Trebuie să te fi impresionat cu-adevărat de faci atâtea eforturi.
Și?
Arăți ceva mai întreg la cap decât toți nebunii care vin pe-aici.
-Mulțumesc foarte mult. -Majoritatea sunt urmăriți de extratereștri.
Tu poate crezi că extratereștrii conduceau ambulanța aia.
-Cum arătau cei de pe ambulanță? -Păi, știi... tipi în uniformă.
-Tot ce vezi e uniforma. -Mulțumesc foarte mult.
Mă întreb, de ce și-ar dori o femeie frumoasă să devină polițistă.
Știi cum e, crești într-un oraș mare, te simți tot timpul o victimă potențială...
...și deodată ai insignă, ai pistol și cătușe și nu te mai simți victimă.
-Ai ucis pe cineva? -Nu, dar speranța moare ultima.
Cum adică nu puteți da aceste informații? Ce fel de spital sunteți?
Nu, lăsați-o baltă... Mă descurc și singur. Mulțumesc.
Ai pierdut ceva, Josh? Pe ea. Da, ce mai pierdere.
-De fapt, arată mult mai bine. -Sunt sigur, dar aș vrea să te întreb ceva.
Ce rost are, Stan. Tot ce desenez, seamănă cu ea. Uită-te și tu.
Am remarcat. De fapt, cred că trebuie să stăm de vorbă. Dar, nu aici.
Haide, să mergem!
Desenele tale sunt cam asemănătoare. Știi Josh, când ți-am dat scenariul ăla...
-...am crezut că-ți dai seama ce șansă e. -Îmi dau seama, Stan.
Știu, dar nu vreau să o dai în bară din cauza unei fete.
-Stan, te-am dezamăgit vreodată? -Nu, dar...
Nopți, weekenduri, orice a fost nevoie. Mi-am dedicat întreaga viață benzilor.
Trebuie să-ți rezolvi treburile în timpul tău liber.
Tu faci ce trebuie să faci și eu fac ce trebuie să fac.
Ați văzut femeia asta?
-O cunoști? -Da, e colega mea de cameră. O cunoști?
-Vrei să stăm cu toții împreună? -De ce umbli cu panoul ăsta?
-Ai tras cu coada ochiului, nu? -Aș vrea un răspuns.
N-a mai fost la serviciu de câteva zile și ești îngrijorată, nu?
Pari foarte bine informat.
-Aveți Pina Colada? -Aduceți-i o Pina Colada.
-E diabetică, nu-i așa? -Nu spunea asta, în special străinilor.
Ea a avut încredere în mine, tu de ce nu poți?
Ce? N-ar trebui să beau asta. Printr-o coincidență am devenit prietene.
Și eu am diabet.
Într-o zi, am deschis frigiderul de la servici, și era o insulină lângă a mea.
-Ar fi putut cineva pune ceva în ea? -Cine să facă așa o prostie?
Nu știu, cineva care vroia să i se facă rău.
Cineva care vroia un pretext ca să cheme ambulanța.
-Nu încerca să mă sperii. -Nu încerc să te sperii.
-E probabil deja acasă. -Da, probabil.
-Uite un telefon acolo. De ce n-o suni. -Bine, o sun.
-Uite o monedă. -Cred că ai mai multă nevoie de ea.
Îmi pare rău că te bat la cap. Dar am probleme.
Trebuie să ne vedem după opt și jumătate la centrul unde lucrez...
...în weekenduri. Nu suna la poliție, că va fi și mai rău.
-Ea era? Spune-mi! -Nu....
Era un mesaj de la ea, nu?
Oricum o fac. Dacă vrei să vii, bine. Doar tu cu mine, fără poliție.
Ok, fără poliție? Unde mă duci?
-Am ajuns. -Am ajuns unde?
Aici lucrează în weekenduri. Câștigă bacșișuri bune.
Mi se pare că cocktailul de creveți îmi dă dreptul să știu măcar...
-...numele ei de familie. -Stai aici.
-Și dacă vrea să te vadă, îți fac semn. -Ok.
Unde e toată lumea? Este închis?
Cheryl!
-Josh! Ajută-mă! -Sunt aici, te scot eu de-acolo!
-Ia-o ușor...Cum ziceai că te cheamă? -Joshua...
Ascultă Joshua, o bandă de pe-aici intră în depozitul ăla...
...de trei ori pe lună și dau drumul la cai. Eu nu-i pot găsi.
Niște copii nu fac o gaură așa mare în ușa grajdului!
-Nu? Și cine a făcut-o? -O femeie a fost răpită!
-O femeie a fost răpită? -Nu, n-am spus asta.
Puteți să-l contactați pe lt. Spencer de la Secția 33, să-i spuneți ce s-a întâmplat...
-...să-i spuneți că a fost Joshua. -Poftim?
Las-o baltă, îl sun eu de-acasă.
Hai Spencer, sună-mă, fă să sune telefonul, o să răspund...
Sună-mă înapoi...Hai...
Te vom găsi...
Patty! Deschide! Mi-e rău!
-Arăți groaznic! -E ceva în mine, mă sfâșie.
-Trebuie să vomit! -O, nu. Mă duci o dată la un concert oribil...
...nu mă mai suni și acum vrei să vomiți la mine în casă. Nu! Nu! Nu!
-Ok, trebuie să mergi la spital! -Nu! Nu!
-Ce-i cu tine? -Nu suna, te rog.
-Ai putea muri! -Nu trebuie să suni! Te rog...
-Bine, bine.... -Ajută-mă, Patty...
Dacă are convulsii, nu-l lăsa să-și înghită limba!
Repede! Prinde-l!
Nu! Nu merg!
-Nu te lupta! Te vor ajuta! -O să mă omoare!
-Patty, uită-te bine la tipii ăștia, ține-le minte fețele, poți fi martor!
Ține-le minte fețele!
Nu-ți fă griji! Vin la spital!
Nu!
Ei bine, se pare că în cele din urmă ai făcut căderea nervoasă.
Da, ești aici. Ești de-ai lor. Îi acoperi, de asta ești aici.
Sigur, Josh. Suntem cu toții băgați. E o conspirație.
Tot personalul spitalului și poliția. Toți suntem pe urmele tale.
Ăsta e un spital, nu? Și tu ești infirmier pe bune?
Tu ești asistentă și tu polițist. Iar eu sunt în eroare.
Locotenente, am fost luat de ăia doi...
-Ai fost luat de echipajul 53... -Nu...
Ai fost adus la Spitalul General, ai fost leșinat ultimele trei ore.
-Acum stai jos înainte să cazi. -Mi-aduc aminte, am spart diverse...
-Nu te-ngrijora, vor apărea pe factură. -Super.
-Sper să ai asigurare medicală. -Am, am, de unde lucrez...
-De unde lucram. -Sper să acopere probleme psihiatrice.
Pentru că tu o să lipsești multă vreme.
Locotenente, bine, ai dreptate. Am greșit în legătură cu spitalul...
...dar am dreptate cu ăia doi. Erau aceiași doi tipi.
-Aceiași doi tipi? Asta zici? -Exact.
-Băieți! Haideți încoace.
-Bine grozavule! Ăștia sunt cei doi? -Nu știu, am crezut că sunt ăia doi.
Ai aruncat cu toate peste tot. Cine crezi că o să curețe ambulanța?
-Îmi pare tare rău. -Las-o baltă. Sper să te faci bine.
Mulțumesc. Drăguți băieți.
I-am scos tot din stomac, dar nu era mare lucru.
-Ascultă, știu că am fost otrăvit. -Poate ți-ai făcut-o de unu' singur...
...ca să atragi atenția asupra ta. Am vorbit cu vecinii...
-Patty? -Zice că ești cam singuratic...
-...nu ieși prea mult, n-ai mulți prieteni. -N-a spus ea așa ceva.
Mulți te cred cam ciudat, Josh. Cel puțin asta ne-au spus.
Un tip cam ciudat. Nu chiar întreg. Ție cum ți se pare?
De ce trebuie să capăt eu ciudații, pe etajul meu?
Deci, nu mă crezi. Lasă-mă să mă duc acasă.
N-ai fi în siguranță. Cineva a încercat să te omoare. Poate chiar tu.
-Ești ținut sub observație. -Ții minte perversul ăla rănit care l-ai adus...
...luna trecută? Ăsta mi-aduce aminte de ăla.
-Să-l mutați de pe etajul meu. -Da... Are dreptate, Joshua?
I-ai făcut ceva fetei ăleia?
Ești unul din psihopații ăia care omoară fete și pe urmă...
-...merge la poliție cu tot felul de povești? -Da, eu am omorât-o pe Cheryl...
...și pe colega ei de cameră. Și știi ceva? Nu există nicio ambulanță.
-Fii atent. -Sigur, acum e problema mea.
Fii blândă.
-Știi, ești chiar atrăgătoare. -Ascultă, nu vreau să-mi faci probleme.
Dacă nu ai grijă, îți dau ceva ce te adoarme 24 de ore...
...și-ți dă cea mai cumplită durere de cap. -Dumnezeule! Florence Night-coșmar.
Mi s-a mai spus așa. Abia aștept să am o seară liniștită...
-...așa că dacă ai nevoie de ceva, nu-mi spune. -Nu vei ști nici măcar că trăiesc.
-Și pe mine au încercat să mă omoare. -Cine?
Cine? Blestemații de doctori și nenorocita de asistentă Feinstein.
Dacă nu ies repede de-aici, o să fiu mort.
De nouă ani jumate merg la doctor și eram bine-mersi.
De când au pus ăștia mâna pe mine, sunt tot mai rău.
-De ce ești internat? -Ei spun de inimă, eu spun indigestie.
Nenorocita aia de mâncare cajună. Cine suportă așa ceva, dacă nu e cajun?
Dar cât timp am asigurare, niciun nenorocit de doctor nu-mi dă drumu'.
Cred că nu te-am lăsat să dormi.
Glumești! M-am distrat pe cinste.
-Am noroc. Ești un coleg pe cinste. -Cum adică, coleg pe cinste?
Un criminal maniac îmi ține companie... E o poveste grozavă!
-Până și Associated Press ar cumpăra-o. -Din toți nebunii din oraș, eu sunt special?
-Da, mai ales dacă ai ucis-o pe fata aia. -Îmi pare rău să te dezamăgesc...
-Îmi permiți? -Ești invitatul meu.
Hai, fă-mă să mă simt bine. Recunoaște. Spune-mi toate detaliile înfiorătoare...
...unde sunt îngropate cadavrele. Sunt un tip de treabă. Mi-ar prinde bine povestea.
La vârsta mea, ar vrea să mă tragă pe linie moartă.
Deja m-au trecut la necroloage, sperând că mi-l voi scrie pe-al meu în curând
-Lasă-mă să ghicesc, ești ziarist. -Cel mai bun.
Îți dau eu o știre de prima pagină. Dar n-ar tipări-o niciodată.
Hai, încearcă-mă!
O ambulanță, care ridică newyorkezi...
...de care nimeni nu mai aude vreodată. O mașină de caritate care e o mașină a morții.
Aș prefera povestea unui criminal maniac. Se vinde mai bine. Să rămânem la ea.
Bine, du-te dracului. Și dă-te de pe patul meu.
N-am zis că nu vreau s-o aud. Doar că aș prefera ceva la persoana I.
Cum ar fi, "Am ucis cel mai faimos model din New York".
-Dar, cine-s eu să fac nazuri? -Cum te cheamă?
Elias Zacharai. Da, e un nume lung, dar impresionant.
-De ce te-ai dat jos din pat? -Să fac aerobică.
Câți pacienți ai omorât azi, asistentă Feinstein?
N-o să știi niciodată. Ai pregătit urina?
Am 73 de ani, am urinat suficient.
-Treci în pat. -Bine, dar să nu vii și tu.
-Ce faci? -Ceva ca să dormi la noapte.
-Colegul tău vorbește prea mult. -Mai rău, sforăi.
S-o ia dracu' de mâncare cajuană.
Iau o pauză, ai tu grijă.
Am un ordin judecătoresc să duc un pacient de la voi la Bellevue.
-Ce-a durat atât? Unde-s hârtiile? -Șefa de jos le-a luat.
Ești prea drăguță să stai aici, cu atâția bolnavi.
Îmi place să mă simt necesară. Pacienții mei mă adoră.
Sunt probabil încă în pauză.
Asta-i tot ce fac ăia de la administrație. Mă lasă pe mine cu toți nebunii.
-Vreau o cafea. Vrei și tu una? -Da, mi-ar plăcea.
Urăsc spitalele, mi-e frică să nu mă molipsesc de ceva.
-Îmi place gustul tău în bijuterii. -Asta? E doar legitimația medicală.
Știu, am mai văzut din astea, îmi pari perfect sănătoasă...
M-am trezit și tot sforăi. Nu sunt eu.
Dumnezeule, e el!
-Hei, ce se întâmplă aici? -Îl mutăm în altă rezervă.
De ce? Asta ce are? Ce dracu' se întâmplă aici? Hei!
Stați puțin!
Ce dracu' se întâmplă aici?
Hei, ce faceți?
Liniște! Ești într-un spital.
Nu-mi spune tu mie unde suntem. Despre ce vorbești? Ce e cu voi?
Na! Am făcut-o! Dă-mă în judecată!
Toată lumea, afară!
Să mergem...
Ce se întâmplă?
Îmi pare rău, nu te pot pune la loc, în pat. Am o hernie veche de 20 de ani.
-Ce mă tot împingi așa? -Au încercat să te ia.
Oricum, au vrut să mă opereze, nu i-am lăsat, i-am trimis la dracu'...
Nu înțeleg nimic. Cine a încercat să mă ia?
-În pat! -Ce?
Ați văzut-o pe asistenta Feinstein? Lipsește din post.
-De asta ne trezești? -De asta ne trezești?
Nu poți să-ți ții evidența personalului și singur?
N-ar fi lipsit din post niciodată. Nu ea.
-Poate s-a dus jos să vadă ce e cu incendiul. -Nu e niciun incendiu.
Ai ieșit din rezervă?
-Cum de n-ai perfuzia conectată? -Poate că i-a fost scoasă...
...în timpul nopții. Ce? Eu trebuie să am grijă și de ăsta?
Pui un nebun cu mine în cameră și eu trebuie să am grijă de el!
Dacă credeți că mă duc după alt ac, sunteți nebuni.
-Nu-s bun la asta. O să ți se pună alta, mâine. -Pun pariu că ești nemaipomenit.
Taci din gură și culcă-te, altfel vă pun perna pe față.
Mulțumesc foarte mult. Nu cred că o găsești pe magnifica...
...asistentă Feinstein, cred că acum și-o trage cu vreun internist.
N-ar fi plecat de-aici fără insulina ei.
-Stai puțin, făcea insulină? -Nu e treaba ta, dar era diabetică.
-Mă trec fiorii când îi văd pe ăștia. -Au luat-o pentru că e diabetică.
Poate au luat-o pentru că era un martor bun.
De încredere. Numai pe cei dubioși, ca tine sau ca mine, îi lasă în urmă.
-Cred că m-au drogat. Am început să te plac. -Exact ce visam. Un compliment de la drogat.
-Bineînteles că mă placi. Ți-am salvat viața. -Ai dreptate.
-Poate-ți salvez și fundu'. -De ce?
Pe la 4 se schimbă cearceafurile. Ne strecurăm în cealaltă aripă...
-...și pe urmă fugim de-aici pentru totdeauna. -Super.
-Ce mă fac cu hainele? -Nu-ți fă griji, merg eu la "cumpărături".
La cumpărături? Da, tipu' de-alături a venit într-un costum bun.
Cred că ți se va potrivi perfect.
-Săraca femeie... -Trebuie să ne ocupăm...
-De ce a murit înaintea mea... -Tată, știai că se va întâmpla așa...
41 de ani mi-a gătit, mi-a spălat, m-a iubit....
-Ar fi trebuit să o iau de nevastă... -Gata, cred că ajunge...
-Ar fi trebuit să spunem cuiva de asistentă. -Nu-ți fă griji...
Mâine spunem întreg orașului.
Du-ne la New York Post. South Street, lângă râu.
În sfârșit vor fi și calculatoarele bune la ceva. Cum?
Ne vor spune câți diabetici sunt în zona metropolitană.
Și editorul tău o să publice povestea?
N-ai încredere în mine? Nu m-am descurcat până acum?
-Cum poate fi închis după ora 9? -Ce facem acum?
Mergem la intrarea salariaților.
-Hei, Elias! -Da!
Asta e... Asta e ambulanța.
-Ce-o face aici? -Ce crezi? Probabil ne așteaptă pe noi.
Ei ne așteaptă pe noi. Noi îi așteptam pe ei... Asta e povestea mea.
Hai!
Trebuie să capăt povestea asta!
-Ușurel... Doi malaci în alb, crede-mă. -Nu știu.
-Să ne uităm! -Bine.
Nu e nimeni aici. Trebuie să fie pe undeva pe-aici.
Crezi că poți să-l faci pe polițistul ăla al tău să vină până aici?
Probabil că nu.
E o cabină telefonică acolo la colț. Du-te acolo. Eu fac o poză.
-Am aparatul cu mine. -Chestia aia veche mai merge?
Glumești! E o minune! Am făcut cele mai bune poze cu el.
Dă-te la o parte. Nu te vreau pe tine. Vreau ambulanța.
Ce dracu'?
-Hai să mergem! -Trebuie să faci o poză!
Ce dracu' s-a întâmplat aici?
-N-am niciun ban. Ai o monedă? -Da, uite.
-Vezi ce bine că sunt păstrător -Da, sigur.
-Știi numărul? -Da, nu l-am sunat decât de vreo 25 ori.
...2...3...5...5...3
Sună!
Alo. Trebuie să vorbesc cu locotenentul Spencer.
Dânsul mă caută pe mine. Eu sunt Joshua Baker.
-Da. Îl caută. Îl caută. -Bine.
Alo? Alo, Spencer? Parcă vorbești din canal. Unde ești?
Ți-au făcut legătura la mine în mașină.
Te-am căutat. N-ar fi trebuit să fugi din spital.
Deci acum sunt important pentru tine. Acum sunt important pentru el.
Asistenta e dată dispărută. Unde dracu' ești tu?
Poftim? Spencer...
Bun! Acum merge...
Nu te aud... Te pierd... Alo....
Merge aparatul!
Cât de repede poți ajunge la New York Post?
Sunt pe East Side Drive... Pot ajunge în 6 minute. Nu te mișca de-acolo.
Ambulanța e aici. Sună după ajutoare. Multe...
N-am nevoie de ajutoare să te arestez pe tine.
Spencer, nu vorbesc de mine.
Fir-ar să fie...
-Ce noroc. Tocmai eram sus... te căutam. -Da... Și noi o căutam pe asistentă.
-Văd că v-ați schimbat uniformele. -Și colegul tău trebuie să fie pe-aici. Unde e?
Glumiți? De ce v-aș ușura eu vouă viața?
-Hai, dă-mi aparatul. -Aparatul? Nu vreți poze, nu vă dau poze.
Oricum, cine-ar vrea să se uite la voi? Garanția a expirat oricum. E o porcărie.
-Hei! Unde mergi? -Înotam în râul ăsta când eram copil.
Veniți cu mine? Haideți! Să înotăm toți patru.
Sunt al vostru.
Fă și tu o dată ce ți se spune. Nu veni singur.
Nu-mi spune tu mie ce să fac.
Nu, nu, Elias!
Nenorociților!
Ia te uită!
-Ieși din vehicul. -Avem un pacient în stop cardiac.
Vreau să-l văd. Deschideți portiera.
Mă bucur să vă văd. Poate ne escortați până la spital.
Și eu mă bucur că vă văd. Ieși afară ca să te văd.
Aici...
Trăgeți-l afară.
Pe omul ăsta l-ar putea costa viața.
Ce ambulanță veche.
Ușurel. Stați acolo, să vă văd mâinile. Pe mașină!
Sunt polițist... Domnule...
-Sunt polițist Malloy. -Ce vrei?
Deschide ușa, Josh.
-Ce cauți aici? -Ai lăsat vreo 10 mesaje pentru Spencer.
-Și? -Răspund eu la ele.
-Da? -Dar el știe?
A sunat că nu vine, pentru că are gripă. Așa că m-am dus la el acasă.
Locuiește singur. Eram îngrijorată.
Nu era nimeni acasă.
Așa că m-am întors la birou. I-am verificat mesajele.
Am ieșit odată cu o fată ca tine. Mi-a citit corespondența.
Unul din mesaje spunea: "De ce n-ai venit aseară?"
-Ce-a vrut să însemne asta? -Că tot mai crede că sunt nebun. Tu ce zici?
Chestia asta de-aici... E a ta, nu-i așa?
Munca ta...
Din toate desenele de-aici... De unde ai știut că ăla e al meu?
-E puțin ciudat. -Ciudat?
Da, deformat. Tu creezi și textul?
Nu, fără text. Doar desenele. Am ceva pentru tine.
Ia uită-te aici. Direct de la developat.
-Ambulanța aia din nou... -Da, ambulanța aia din nou...
Păcat că nu se vede numărul de înmatriculare.
-A fost făcută de un bătrân cu o vechitură. -Cine e bătrânul?
-Dl Elias. -Cine e dl Elias?
-Un amic care încearcă să mă ajute. -Altă persoană dispărută?
-De unde știai asta? -Toată lumea pe care o cunoști dispare.
-Chiar și Spencer. -Ți-am spus, Spencer nu mi-a răspuns.
-Poate că n-a făcut-o. -Atunci raportează-i dispariția, ce aștepți?
-Nu pot face asta. -De ce nu?
Spencer a mai avut niște derapaje în trecut. Nu pot să-l bag în belele.
-De ce-l tot suni pe Spencer? -L-am sunat să-i spun că...
...Cheryl, colega ei și asistenta...
-...sunt toate diabetice. -Și ce legătură are cu ambulanța?
Oricine poate cumpăra o ambulanță veche...
....își ia uniforme albe, și se învârte prin oraș răpind diabetici.
-Unde e telefonul? -Aici.
-Am mirosit ceva, nu? -Da.
Ridici receptorul, aștepți tonul și pe urmă formezi numărul.
O să verific prima dată ambulanța.
Sun de la biroul lt. Spencer, vreau să verific ambulanțele...
...modelele dintre 1965 și 1975, Cadillac, dubițe alb cu roșu, dar posibil revopsite.
Ar fi putut fi folosită într-un caz de omucidere.
-Mulțumesc că mă crezi. -Se spune că mulțumirile sunt gratuite.
-Ți-aș putea cumpăra un cadou. -Asta ar fi șpagă.
-Mulțumesc, oricum. -Să nu mai faci asta.
-De ce? -Pentru că te gândești la Cheryl.
-Închizi ochii și o săruți pe ea. -Ce te face așa suspicioasă cu toată lumea?
-Sunt polițist antrenat, așa că ține-te departe. -Așa e, tu vrei să împuști pe cineva.
-Nu ești singurul rănit. -Mulțumesc. Unde-ți ții pistolul?
Da ... stați puțin... Trebuie să notez...
Da...
Avem multă treabă...
Uite 5 dolari, un dolar pe minut... Am nevoie de cinci minute...
-Sectia 33, biroul lt. Spencer. -Salut frumusețe, sunt la al patrulea atelier...
...și se pare că au ceva, au chiar o factură.
Vândut lui J. Rosstein, st.Tomkin 42, Manhattan. Probabil o adresă falsă, dar o verific.
...și nu-mi mai spune frumusețe. Urăsc asta. Apropos, Spencer încă n-a apărut.
Șeful crede că s-a împușcat din nou.
-S-a împușcat? Din nou? -Da, știi cum fac polițiștii cu depresie.
Bine, ajung la secție într-o oră. Nu vreu să pierd răzbunarea.
E ziua ta norocoasă, Joshua.
Fir-ar... Ce moment nepotrivit să o încasez.
Vreți să folosiți telefonul? Ies imediat după ce chem un taxi.
Taxi? Ți-e frică să iei metroul?
-Nu, dar nu mai am fise de metrou. -Nu crezi că e mai sigur?
-Pari să te mai fi bătut la viața ta. -M-a călcat odată mașina.
Da? Acum va fi și mai rău.
Vrea cineva mărunțiș?
Ai vrut tu să știi tot... Acum o să afli.
Salut, băieți! Ce mai faceți? Nu v-am mai văzut demult.
Haideți băieți. V-am dat bani.
Dacă v-am bătut prea tare, îmi cer scuze și că am ripostat.
-Dar ăștia o să mă omoare. -Îl omorâți?
-Ia-ți tălpășița, idiotule. -Știți ce au în mașină? Droguri!
Au morfină, au heroină, ace curate din belșug... Ia uitați-vă!
-Ia să aruncăm o privire. -Plecați de-aici.
Hei, ăsta-i teritoriul vostru... Îl lăsați pe ăsta să vă vorbească așa...
...pe umflatu' ăsta? Rupe-i fundu'! Vă e frică?
Ce-ai zice să ne uităm noi ce-i înăuntru...
Arde-l!
Idioților! Fătălăilor!
Vint? Ce dracu' e Vint?
Asta e sinucidere curată. Asta e sinucidere!
Se îndreaptă spre centrala de apă!
Unde e telefonul? Sună la poliție!
-N-ai voie aici, trebuie să ieși! -Sună la poliție!
Hei, aici e rezervorul orașului, nu puteți...
Du-te înapoi la mașină.
Ușurel. Sunt detectiv McClosky.
Am prins tipul care a comis crima.
Tu ne vei ajuta! L-ai văzut. Cu cuțitul în mână. E un cubanez mare.
Taci din gură. A venit poliția.
O să ne ajuți să-l înfundăm.
-Ești treaz, da? -Da, dar ăia doi...
O să fii martorul meu. Nimeni n-o să-ți mai facă rău.
Hei! Ce faceți acolo, jos? Problema este aici! Veniți!
-Trebuie să-i prindeți! Sunt acolo! -L-am prins, la naiba!
Ascultă McClosky, nu știu nimic despre moarta voastră din parc.
-Am vrut doar să scap de ei, -De cine?
-N-a sunat nimeni la biroul lui Spencer? -Cum de pui numai tu întrebări?
-Am încercat la Spencer, e bolnav. -Nu e bolnav, e dispărut.
-Nu-l cunosc, dar cred că e cam nebun. -Nu s-a sinuncis.
Cine a zis că e mort?
-Bună ziua, dna polițist. -Ce ți s-a întâmplat?
Ea vă poate explica tot.
-Malloy, Secția 33. -Scuză-mă, dar sunt în interogatoriu.
Îl cunosc pe tipul ăsta.
-Am fost în ambulanță. -Așteaptă.
Am fost înăuntru și am scăpat.
-Asta e ambulanța pe care a desenat-o. -Asta e! Asta am desenat-o.
Unde e fotografia?
-Am pierdut-o. -Ce legătură are ambulanța asta...
-...cu femeia care am găsit-o moartă? -Niciuna, dobitocule. Nu te băga.
Vorbim mai târziu.
Sandy, știu că pe unul din răpitori îl cheamă Vini sau Vint.
-Stai să vorbesc cu el. De unde știi? -Am răsturnat un rucsac...
...s-au vărsat unele chestii. Ia-o încet.
Ok. Era o jachetă albastru închis, cu nasturi aurii...
...și o monogramă brodată, pe buzunar. Scria VINT.
-Îl cunoști destul de bine pe tipu' ăsta? -Ce vrei să spui?
Eu am un potențial martor la crimă, iar tu ești cam depășită de situație.
Dacă nu dispari, va trebui să-l sun pe căpitanul tău să văd dacă el știe.
Uită-te la raportul ăsta, 11 diabetici, toți dispăruți în ultimele 2 săptămâni.
Știu unde te-am mai văzut... în Jughead. Semeni exact cu Jughead.
-Taci dracu' din gură! -Hei McClosky, fă ceva cu ăsta!
Aud de porcăria asta cu Jughead de când eram în liceu. M-am săturat.
-Dacă nu vrei să-ți înghiți dinții... -Terminați!
-Ăsta nu e cazul meu. -Ce competență ai tu în cazul ăsta?
-Lasă-mi-l un minut, pe urmă e al tău. -E deja al meu.
-Dă-i drumul, dar grăbește-te. -Mulțumesc. Scuzați-ne.
Spuneai VINT. Atât am văzut, dar știu că e parte dintr-un nume.
Am să verific cu registrele de vânzări auto și înmatriculări.
-Bine. Ai vreo veste de la Spencer? -Nu. Sunt chiar îngrijorată.
Stai liniștit.
-Ce faci cu el? -Îl rețin pentru identificarea din grup.
Cred că l-a văzut pe cubanezul care a comis crima. Și știu că va recunoaște.
Tu, du-te și urmărește ambulanțele. Mulțumesc pentru colaborare.
Mulțumesc Sandy, fii atentă.
Hai să o luăm de la început. Ce făceai în parc?
-Lasă-mă un minut cu clovnul ăsta. -Recunosc, nu sunt bun la figuri...
...dar ăsta chiar seamănă cu Jughead.
-Incredibilă recuperare. -Voi fi bine.
Ies eu de-aici și scriu toată povestea. Știi ce o să scriu de tine... Că ești nebun!
Nu sunt singurul. Distribui pacienți la peste 12 centre de cercetare.
Adică, vinzi? Adică ăsta e un mod de a face bani?
Bineînțeles. Experimentele pe animale sunte deseori insuficiente...
...așa că, la un moment dat, trebuie să apelăm la oameni.
Iar cei ce vor supraviețui operației mele de implant vor fi trimiși la teste suplimentare.
Până mor, nu?
Dar pe mine de ce mă ții în viață, eu nu sunt diabetic.
Știu, dar tu ești momeala mea pentru negociere. E un tip care te place.
-Toată lumea mă place. -Poate va putea fi convins să spună poliției,
...că a inventat totul. Că a fost o idee de benzi desenate.
Adică, să-l sperii.
Să nu mai faci așa ceva niciodată.
O să mai cer o părere, crede-mă.
Mă întreb cum rezistă la durere un bătrân.
-Ești complet dus cu pluta. -Continuă să vorbești...
Ascultă, nenorocitule...
Durează doar câteva secunde ca să-și facă efectul...
Pe terenul de golf, să mori! Lumea e mai sigură numai când nu ești tu în sala de operații.
Mașini vechi...
Stad-uri... Packard-uri... Hudson-uri...
Vint! Nu e o persoană, e un loc!
-McClosky, cine este? -Malloy.
-Iarăși tu. Ce-i cu muzica aia? -Sunt la Clubul Vintage. St. Varik, nr. 22.
Am dat de belea.
Nu dramatiza.
Da, te-am auzit. Auzi, Baker! Ai ceva de-atrage fetele.
-Malloy ți-a găsit ambulanța. -Dă-mi-o.
Scuze, a închis.
McClosky!
Da...
Ai înnebunit, dacă a găsit ambulanța, are probleme!
-Deci, mergem să identificăm martorul? -Hai să mergem...
Trebuie să plec.
Identificarea e o pierdere din timpul poliției.
Vreți să știți ce-am văzut cu adevărat? Sunt gata să vorbesc.
Persoana care a înjunghiat fata aia în Central Park nu era cubanezul vostru.
Erau doi tipi, infirmieri și au fugit cu o ambulanță.
-I-am văzut pe tipii ăia doi. -Nu ne duci cu preșul?
Au încercat să mă omoare, eram speriat de moarte.
Am poliția de partea mea, acum. Nu mă mai sperie nimic.
Vă identific și pe cei doi tipi și ambulanța.
-De ce dracu' nu ne-ai zis până acum? -Tocmai mă pregăteam...
...când tipul ăsta mi-a dat una după ceafă, ceea ce m-a forțat să mă adaptez.
Îmi cer scuze oficial. Scriu tot și semnez.
Să mergem. Strada Varik, nr. 22.
Bună seara doamnelor și domnilor! Bine ați venit la cel mai tare club din New York.
Avem în seara asta un oaspete special, Cindy din Chicago!
Salut păpușico, am tot ce-ți trebuie. Ce-ar fi să mergem la mine?
-E cu mine. -Nu... cred că vrea să meargă cu mine...
-Sunt cu el... -Distracție plăcută.
-Mulțumesc mult. -Hai să dansăm.
-Nu, mulțumesc. -Haide, doar un dans.
-Bine, dar aștept pe cineva. -O să-l facem gelos.
-Ce s-a întâmplat? E vreo problemă? -Da, s-ar putea să fi intrat într-o belea.
-Ce belea? Poate te pot ajuta. -Nu cred.
-Dansezi... puternic. -Da, iau lecții.
-Unde mergem? -Sus. Să ne cunoaștem mai bine.
-Ce e sus? -Camere private.
Nu, mulțumesc.
-A, uite-l pe prietenul meu -Nu e nimeni acolo, nu vine nimeni.
Ușurel, cucoană...
-Clienții nu au voie aici. -Nu sunt client obișnuit.
-Dacă nu-ți place muzica... -Oprește-o!
Sunt ofițer de poliție. Am nevoie de ajutor!
Nu glumesc!
-Ce-ai făcut? -Taci din gură!
Nu vă puneți cu mine, băieți!
La dracu'!
Sandy, sari!
-Ce e cu răscoala asta aici? -Cineva a tras un foc.
-Cine? -Eu.
Tare deșteaptă ai fost, să tragi cu arma ...
...într-un club aglomerat. Poți să-ți iei la revedere de la insignă.
-Încerca să mă ducă la etaj cu liftul... -Închideți zona, tunelurile, podul, tot!
-N-o să-l găsiți... -Trebuie să urcăm...
Poliția! Ieșiți să vă vedem!
-O vezi? -Încă nu.
Ce facem?
Ușurel...
...La etajul 2 sunt o grămadă de oameni conectați la tuburi. Am nevoie de doctori.
Ești bine? Ai făcut treabă bună, sergent.
Am nevoie de mijloace multe de transport.
Cheryl, Cheryl...
Deschide ochii... Mă vezi?
Ascultă-mi vocea...
-Mă recunoști? -Da.
Te-am căutat în tot orașul.
Am adus poliția. Mergem acasă.
Vroiau să mă vândă...
...ca pe un animal.
Nimeni nu te mai vinde acum. Nimeni n-o să-ți mai facă rău.
Vroiau să-mi implanteze ceva în splină, și dacă corpul meu respingea, muream.
-Erau toți doctori? -Nu știu.
Unii păreau mai mult.... comis-voiajori.
-Mulțumesc. Cum spuneai că te cheamă? -Joshua Baker.
-Nu mă mai ții minte, nu-i așa? -Ba da, mi-amintesc.
-M-ai căutat cu adevărat? -Da, peste tot în New York.
-Aproape c-am fost omorât de câteva ori. -De ce?
Îmi intrase ideea asta în cap, că trebuie să te salvez.
-Îmi faci o favoare? -Orice.
-Îl suni pe Robby să-i spui ce s-a întâmplat? -Robby?
Prietenul meu.
Nu ne înțelegeam noi foarte bine, dar de când sunt aici, m-am gândit...
-Să-l sun pe Robby? -Robby, prietenul meu.
Sigur...
-Care e numele de familie? -Powers.
Nu-mi aduc aminte numărul, dar e în cartea de telefon...
Acum, închide ochii și odihnește-te. Îl sunăm noi pe Robby.
Cum te simți?
Vrei să-ți dau telefonul să-l suni pe Robby?
N-am nevoie de telefon.
Robby Powers, te cheamă iubita!
-Am nevoie de somn. -Te superi dacă-l sun eu?
N-ai decât.
Pot s-o omor fără să scot un sunet. Voi doi o să mă scoateți afară.
Am crezut că ești polițist adevărat.
La dracu'.
Asta a fost dură.
Elias!
-Ce mă bucur să te văd! -Lasă-mă cu dulcegăriile.
Să nu vorbești cu reporterii. Nu uita! Am exclusivitate!
-Asta o să-mi aducă premiul Pulitzer. -Al tău e.
-Eu sunt Sandy. Cum vă simțiți? -Lasă asta.
-Du-mă la o mașină de scris. -Poate după ce vă odihniți.
Prima dată scriu, pe urmă mă odihnesc. Pe urmă dacă mor peste noapte, ei și ce?
Sunt înarmat și periculos.
Băieți. Ăsta nu e polițist.
-Cine a făcut asta? -Eu.
Cu asta.
Unde-am mai văzut eu fata asta?
-Asta înseamnă stil. -Meriți. Uite, bea.
-Să ne uităm la televizor. -Pentru Elias Zacharai.
-Trebuie să fiu cinstit, mi-e cam teamă. -De ce?
Să mă duc acasă și să-mi petrec noaptea singur în apartament.
Pot să stau eu de strajă la ușa ta.
-Ai dormi mai liniștit? -Da, mult mai liniștit.
Dar dacă ar intra cineva pe geam. Nici n-ai ști că au intrat.
Aș putea să stau pe marginea patului, să te țin de mână.
Asta mi-ar plăcea.
Dar dacă ar fi cineva pe partea cealaltă a patului, sau sub pat?
-Dumnezeule... -Sau chiar sub pătură...
Nu crezi c-ar trebui să fii ceva mai aproape?
Aș putea să mă bag sub pătură, cu tine.
-Vezi? Geamul din mijloc. -Da...
Ăla e apartamentul meu.
Mulțumesc pentru drum.
N-o să-ți vină să crezi.... Mi-am pierdut cheile.
Le-am pierdut când m-au bătut puștii ăia la atelierul de dezmembrări.
Sandy!
Haide! Nu mă vrei? Vino și ia-mă!
Aici sunt! Hai! Vino și ia-mă!
Omoară-mă! Haide!
Tu și cu mine... Aș fi putut vindeca mii de oameni.
Dacă n-ai fi existat tu...
Tu ai distrus tot!
Vreau să mor!
Atunci, mori!
-Ușurel... Vine o ambulanță! -Du-te dracului!
Faci des chestia asta?
Împărțim o ambulanță?
-Arăți ca o epavă. -Și tu.
Ești superbă.
ȘI ASTA ȚI SE VA ÎNTÂMPLA...
...DACĂ VORBEȘTI CU O NECUNOSCUTĂ PE STRADĂ.
Traducerea: Anamaria Macri anamaria.macri@yahoo.com